Ano, je to tu, mám platné rybářské doklady, něco jsem se o rybách naučil a tak konečně mohu k vodě si pěkně zachytat. Ale kam vyrazit? A co si kromě základní rybařiny ještě vzít s sebou? Také znalost místa, kde chci chytat, mě může zajistit úspěšný lov, proto neváhejte a poraďte se se zkušenými rybáři, ti vám rádi poradí, kam vyrazit.
Co dát rybám na háček, aby jsme byli úspěšnými rybáři? Tak to je otázka! Co rybář, to jiný osvědčený recept, jak přemluvit rybu, aby si nasála háček a my mohli zaseknout. Vhodné krmení se řídí několika základními radami. Obdobím, velkostí, druhem a hlavně také typem. Ovšem první, co by si měl rybář rozmyslet je, jakou rybu vlastně chce chytnout.
Ty tam jsou ty časy, kdy rybářovi stačilo ke štěstí kus lískového prutu, režná niť, ohnutý špendlík a plechovka plná vypasených žížal. Bambusové pruty a Tokoz navijáky to už mají také za sebou. Kromě toho přijít k nějakému rybníku a nahodit jen tak, bez dokladů, ani to není dobrý nápad. Dnes je potřeba k rybářskému koníčku také mít platný rybářský lístek. A ne jen to! Tyhle řádky jsou tedy určené pro rodiče všech malých nadšenců, co by rádi smočili prut a chytli svoji první rybu a nevědí, jak na to.
Ženy baštýřů byly mistryně na přípravu pokrmů. Jejich muži se starali o skupinu rybníků v rámci panství, později rybářského střediska. Rybářská bašta byla závětřím, kde se scházeli i ostatní baštýři, sádečtí, rybáři. Baštýřky, nebo také poněmčeně fišmajstrové, se staraly o žaludky mužů, připravovali dobrou rybí baštu do žaludku. Konzumace ryb na baštách byla nadprůměrná, než v jiných rodinách, kde se ryba na talíři objevila zřídka, nebo jen o Vánocích. Recepty, které zde vznikaly, patřily k rodinnému stříbru, předávaly se ústně, nebo rovnou na talíři. Spotřeba 20 kilogramů ryb na hlavu ročně na baštách byl průměr. Ryby se zde připravovali na mnoho způsobů a vznikaly zde opravdu nejlepší a originální recepty na jejich úpravu. Běžně se zde ryby také udily. Samotnou přípravu ryb a jejich naložení do láku zajišťovali baštýřky, samotné uzení pak většinou byla práce jejich mužů.
Tahle malá okounovitá ryba byla před 150-100 lety v kuchyni ve velké oblibě, ovšem už ne tak u rybářů při výlovech. Byla doslova postrachem, v rybnících v minulosti ježdíků bývalo tisíce a při výlovu byli všude přítomní, při brakování (přebírání ryb) pak působili rybářům jejich hřbetní ploutve hluboké, špatně hojící se rány. Pro rybáře to byl bezvýznamný škůdce, ale naši předkové si dovedli vážit každé přírodní poctivé potraviny.