Zprudka opečené filety z candáta, servírované s omáčkou připravenou z výpeku po mase, ze smetany a dalších surovin, nastavenou plátky podušených žampionů.
2 náročnost
30 minut
Medailonky s candáta
750 g filetů z candáta
200 g žampionů
2 dl sladké smetany
1 lžíce hladké mouky
máslo
kmín
pepř
sůl
Z masa zbaveného kůže, páteř a větších kostí nařežeme malé medailonky, které osolíme, opepříme a opečeme na másle do zlatova z obou stran
Medailonky opatrně vyndáme, aby se nerozpadly, rozdělíme na talíře
Do rozehřátého másla přidáme na plátky nakrájené žampiony, které osolíme, okmínujeme, podusíme do měkka
Když jsou žampiony měkké, zalijeme smetanou, ve které jsme rozmíchali lžíci hladké mouky, krátce povaříme
Medailonky přelijeme na talíři horkou omáčkou a podáváme například s vařenými brambory.
Ankety
Vyrábíte si doma vlastní boilies nebo koule jen nakupujete?
Vánoce bez kapra? To by nebylo ono. Záleží jen na vás, jakému způsobu přípravy dáváte přednost. Vůně smažených rybích hranolků je lákadlem hlavně pro toho, kdo si chce pochutnat na rybě bez kostí. Zamilují si je i děti, pro které je slovo „hranolky“ téměř magické.
Ženy baštýřů byly mistryně na přípravu pokrmů. Jejich muži se starali o skupinu rybníků v rámci panství, později rybářského střediska. Rybářská bašta byla závětřím, kde se scházeli i ostatní baštýři, sádečtí, rybáři. Baštýřky, nebo také poněmčeně fišmajstrové, se staraly o žaludky mužů, připravovali dobrou rybí baštu do žaludku. Konzumace ryb na baštách byla nadprůměrná, než v jiných rodinách, kde se ryba na talíři objevila zřídka, nebo jen o Vánocích. Recepty, které zde vznikaly, patřily k rodinnému stříbru, předávaly se ústně, nebo rovnou na talíři. Spotřeba 20 kilogramů ryb na hlavu ročně na baštách byl průměr. Ryby se zde připravovali na mnoho způsobů a vznikaly zde opravdu nejlepší a originální recepty na jejich úpravu. Běžně se zde ryby také udily. Samotnou přípravu ryb a jejich naložení do láku zajišťovali baštýřky, samotné uzení pak většinou byla práce jejich mužů.
Tahle malá okounovitá ryba byla před 150-100 lety v kuchyni ve velké oblibě, ovšem už ne tak u rybářů při výlovech. Byla doslova postrachem, v rybnících v minulosti ježdíků bývalo tisíce a při výlovu byli všude přítomní, při brakování (přebírání ryb) pak působili rybářům jejich hřbetní ploutve hluboké, špatně hojící se rány. Pro rybáře to byl bezvýznamný škůdce, ale naši předkové si dovedli vážit každé přírodní poctivé potraviny.