Kousky tylápie napíchané na špejlích zabalené do anglické slaniny spolu s paprikou, cibulí a žampiony, špízy upečené v troubě spolu se směsí zeleniny zabalené v papíru na pečení.
2 náročnost
60 minut
Rybí špíz z tilápie se zeleninou upečený v papilotě.
Rozpis na 4 porce:
500-600 g tilápie (okounovec)
150 g anglické slaniny
50 g másla
4 ks stroužky česneku
3 ks žampiony
3 ks papriky
3 ks rajčata
3 ks cibule
koření na ryby
pečící papír
pepř
sůl
Ostatní:
špejle, papír na pečení + bílé pečivo ke konzumaci
Příprava
Rybu nakrájíme na stejné kusy (na špízu by jich mělo být pět pro jednu osobu), osolíme, opepříme a okořeníme rybím kořením
Kousky zabalíme do anglické slaniny a střídavě napichujeme s cibulí, paprikou a žampiony
Z pečícího papíru vytvoříme čtverec, pomažeme máslem, naspod dáme trochu cibule, rajčata, nasekaný česnek a zbytek papriky (poměrnou část – balíčky budou čtyři), pak dáme na směs připravený špíz, přidáme oříšek másla, zabalíme a pečeme 40 minut na 180 °C
Zelenina, ryba i anglická slanina pustí šťávu, do které namáčíme bílé pečivo, s nímž tento pokrm podáváme.
Ankety
Vyrábíte si doma vlastní boilies nebo koule jen nakupujete?
Ženy baštýřů byly mistryně na přípravu pokrmů. Jejich muži se starali o skupinu rybníků v rámci panství, později rybářského střediska. Rybářská bašta byla závětřím, kde se scházeli i ostatní baštýři, sádečtí, rybáři. Baštýřky, nebo také poněmčeně fišmajstrové, se staraly o žaludky mužů, připravovali dobrou rybí baštu do žaludku. Konzumace ryb na baštách byla nadprůměrná, než v jiných rodinách, kde se ryba na talíři objevila zřídka, nebo jen o Vánocích. Recepty, které zde vznikaly, patřily k rodinnému stříbru, předávaly se ústně, nebo rovnou na talíři. Spotřeba 20 kilogramů ryb na hlavu ročně na baštách byl průměr. Ryby se zde připravovali na mnoho způsobů a vznikaly zde opravdu nejlepší a originální recepty na jejich úpravu. Běžně se zde ryby také udily. Samotnou přípravu ryb a jejich naložení do láku zajišťovali baštýřky, samotné uzení pak většinou byla práce jejich mužů.
Tahle malá okounovitá ryba byla před 150-100 lety v kuchyni ve velké oblibě, ovšem už ne tak u rybářů při výlovech. Byla doslova postrachem, v rybnících v minulosti ježdíků bývalo tisíce a při výlovu byli všude přítomní, při brakování (přebírání ryb) pak působili rybářům jejich hřbetní ploutve hluboké, špatně hojící se rány. Pro rybáře to byl bezvýznamný škůdce, ale naši předkové si dovedli vážit každé přírodní poctivé potraviny.